EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Tänd belysningen.
Varsågod.
Damer och herrar, Louis C.K.
Hallå!
Tackar.
Tack så mycket.
Tack.
Så att ni vet, jag tycker att abort är...
Jag...
Så här tycker jag...
Så här tycker jag.
Så här tycker jag...
Man borde inte göra abort, om man inte behöver det.
Men om så är fallet, är det bäst att göra det.
Allvarligt.
Om man behöver en abort, är det bäst att göra det.
Dra inte ut på det.
Skynda på.
Att inte göra abort är som att inte skita.
Så illa är det.
Som att inte skita.
Det tycker jag.
Abort är precis som att skita.
Det är 100 procent exakt samma sak som att skita.
Eller så är det inte det.
Det är, eller är inte.
Antingen är det att skita eller att döda en bebis.
Det är antingen eller.
Inget annat.
Om ni inte gillar att höra att det är som att skita
tycker ni att det är bebismord. Det är det enda andra alternativet.
Vilket innebär att ni bör stå och hålla upp en skylt någonstans.
Folk hatar abortdemonstranter. De är så gälla och hemska.
De tror att barn mördas.
Vad ska de säga? "Det är inte coolt.
Jag vill inte vara en skitstövel.
Jag vill inte förstöra deras dag medan de mördar barn."
Jag tycker inte att det är att döda en bebis.
Jag menar, litegrann...
Det är lite som att döda en bebis. Det är lite...
Det är 100 % att döda ett barn. Det är att döda en hel bebis.
Men jag tycker att kvinnor bör tillåtas att döda barn.
Det tycker jag.
De bör tillåtas att döda barn.
Ja.
Vi får döda bebisar!
Vi tar några shots och dödar lite bebisar.
Jag dödade fyra bebisar i går kväll. Det var helt efterblivet.
Antingen det ena eller andra.
Ni vet när folk säger att abort bör vara lagligt, säkert och sällsynt.
Varför sällsynt om det är lagligt?
Om det är lagligt är det som att skita.
Om det är sällsynt är det bebismord.
Men återigen, kvinnor bör tillåtas, därför att...
Två skäl till att kvinnor bör tillåtas att döda bebisar.
Nummer ett, jag tycker inte att livet är så viktigt.
Det är inte det.
Folk blir alltför ivriga...
över livet. "Åh, livet."
För fan, det är inte så...
Gör en lista över allt skit som händer, det är en del av livet.
Livet är okej. Jag gillar livet.
Jag gillar det. Jag behöver det inte.
Jag skulle klara mig utan.
Jag gillar livet. Vet ni hur mycket?
Jag har aldrig dödat mig själv.
Så mycket gillar jag det.
Precis så mycket gillar jag det, med en rakbladstunn marginal.
Jag gillar det precis tillräckligt för att inte döda mig.
Det är ett alternativ såklart.
Jag är 49. Jag har två barn.
Jag har bläddrat igenom broschyren några gånger.
Jag har funderat på att döda mig bara för att vinna en diskussion.
Man ska inte prata om självmord, inte ens med psykologen.
De frågar alltid: "Har du haft... självmordstankar?"
Och man säger "Nej", för annars springer folk in och håller fast en.
Man borde få prata om det. Livet är fullt av folk som inte begått självmord.
Det är de som är här.
Alla vi som bara: "Okej, jag fortsätter väl."
Det...
Det är en intressant sak om livet. Livet kan bli svårt, ledsamt, upprörande.
Men man måste inte göra det. Man behöver inte göra någonting.
Man behöver aldrig göra något eftersom man kan döda sig själv.
Om de skickar ett brev från Vägverket om att komma in...
"Nej, jag tar livet av mig istället."
Man kan göra det. En gång.
Men man kan.
Fast livet är skit, så väljer folk hellre livet.
Även de värsta versionerna av livet, till och med ett riktigt skitliv,
är värt att leva, tydligen.
För folk lever som fan.
Har ni sett nån och tänkt: "Han borde ta livet av sig.
Varför begår han inte...?"
Händer det att ni kör och tittar in i bilen bredvid och tänker: "Fan.
Jag önskar att jag inte hade tittat in.
Det var jobbigt att bara se...
än mindre att vara det."
Bara en kille i en beige bil.
Ingen väljer beige.
Ingen väljer beige till bilen.
Det är något man får.
"Är den min?" "Ja, den är din, förlorare."
De borde inte ens göra beigea bilar. Det är taskigt.
Man tittar och ser en kille i beige, bucklig bil
med en soppåse till vindruta.
Varför tar han inte livet av sig?
Vad är det som dröjer?
Varför gör han inte slut på det?
Och vad skulle krävas?
Vad skulle krävas?
Båda fönstren som soppåsar?
Allvarligt, vet ni hur mycket elände en soppåse till fönster är?
Vet ni hur mycket misär det är?
"De avbröt min försäkring. Rutan gick sönder.
Silvertejp."
Här är sanningen. Att fly löser inga problem. Det är helt sant.
Men att begå självmord löser alla ens problem.
Det gör faktiskt det.
Det löser till och med världens problem.
För dig.
"ISIS då?"
"Ta livet av dig.
Då kommer de aldrig åt dig."
Allvarligt, om alla som är rädda för ISIS tar livet av sig just nu,
då förlorar ISIS.
För de lever i en värld av människor som inte bryr sig ett skit.
"Vi ska skära huvudet av honom!"
"Ja, okej."
"Det är inte lika roligt nu."
Det värsta med att bli halshuggen...
Om...
Det värsta med att bli halshuggen är att man ser riktigt korkad ut.
Det är det värsta.
De bara, och du bara:
Den där jäklar dumma...
De gillar nog inte att halshugga skalliga, eftersom de inte kan...
Det är det bästa.
De får hålla så här.
Det är inte lika coolt.
Så raka bara huvudet, så slipper ni oroa er.
Det är första skälet.
Det är det första skälet till att kvinnor bör tillåtas att döda bebisar.
För livet är inte så viktigt.
Det andra skälet är eftersom det är deras jobb.
Kvinnor måste bestämma vem som lever och dör.
Det är för att de är artens hona.
I reproduktionsarenan är det vad honan gör.
De är väljarna. De måste bestämma detta.
Vi ger dem detta ansvar när vi knullar dem.
Vi säger: "Du bestämmer vad du vill göra med den här skiten."
Vi ses senare.
Hon måste räkna ut om du ska ha barn,
om hon ska ha det. Det är hennes jobb. För kvinnor har omdöme.
De har omdöme. Det har inte män.
Män har uppsåt.
Män vill bara spraya världen med sin sperma.
"Mer av mig.
Mer av mig."
Det är hennes jobb att säga: "Det är nog tillräckligt med dig.
Allvarligt alltså.
Jag tror inte att vi behöver mer av det ansiktet.
Jag har sett din far, och det blir inte bättre."
Ibland inser hon inte det förrän man knullat henne.
Det är då hon inser det, när du bara:
Hon bara: "Jag vill inte ha den här jävelns bebis."
Det är därför abort är den sista försvarslinjen
mot artens avskräde.
Vi behöver dem för att abortera alla skitbebisar.
Alla djur gör det. Djur gör det.
De föder barnet.
Sen säger de: "Det är kallt, jag äter upp den här."
Men när är det okej? När ska de tillåtas?
När det är i deras fitta. Hela den tiden.
Det är i hennes fitta.
Om hon har en snubbe i fittan, får hon döda honom.
Det är ganska grundläggande. Man får döda folk om de är ens hus.
Så...
tycker jag.
Jag har två barn.
Jag försöker vara en bättre människa runt mina barn.
Jag försöker ändra mitt beteende.
Jag har regler i mitt hus, som gäller mig.
Att inte svära runt mina barn, är en regel.
Det är en regel. Det händer ibland.
Ibland är man stressad med barnen,
och man säger något av misstag.
En gång lagade jag mat och gav min dotter en skål med soppa.
Jag sa: "Här är din jävla soppa."
Men...
Det var en tuff situation.
Man ska lära sina barn rätt och fel. Det är förvirrande.
Vissa uppfostrar sina barn religiöst och det täcker allt.
De säger: "Allt det. Gör så."
Jag uppfostrar inte mina barn religiöst, för jag känner inte för det.
Gå upp tidigt på söndagen? Fan heller.
Låt era själar ruttna, barn. Jag bryr mig inte.
"Pappa, vem är Jesus?" "Bry dig inte. Gå och lägg dig."
Men mina barn bor i världen.
Det finns mycket religion i världen. Man måste lära sina barn...
Om man inte uppfostrar dem religiöst, måste man lära dem om religion.
Jag säger alltid samma sak.
Jag talar om för dem att det finns många religioner i världen och alla är lika.
Men kristendomen är den viktigaste.
Det säger jag till dem.
De kristna vann.
De är vinnarna.
Så agera därefter.
Gratulera kristna när ni möter dem.
För de vann världen.
Och det är sant. Det är sant.
Vi älskar att säga: "Varje religion är exakt ..."
Nej, det är de inte.
De kristna vann allt.
För länge sedan.
Om ni inte tror mig, låt mig ställa en fråga. Vilket år är det?
Kom igen.
Vilket år är det enligt hela mänskligheten?
Och varför?
Vilket år är det? Vem som helst? Sir, säg året.
Tack. 2016?
Nej, det är... Det stämmer.
Det är 2017. Vad är det?
Ett nummer. Inte vilket som helst.
Det måste vara ett viktigt nummer.
För hela arten räknar till det.
I tusentals år har vi räknat:
"Ett, två, tre...
Kom igen, alla, fyra...
Kom igen, Afrika, fem, sex..."
Vad är det för nummer?
Vi räknar dagarna... sedan vad hände?
Sedan det har funnits människor?
Eller sen solen... något?
Inte alls.
Det är 2017 år sen vad? Skrik ut det.
Kristus!
Ja. Kristus!
Kristus!
Det stämmer.
Det är 2017 år sedan Kristus!
Jesus.
Vi räknar dagarna sen Jesus.
Tillsammans.
Vilket är vettigt om man är kristen. Men vad fan gör resten av oss?
"Jesus var här."
Alla. Forskare, historiker.
"Jesus."
"Jesus plus två, Jesus plus tre, Jesus plus fyra."
Jesus plus 2017 år, fyra månader och tre dagar
är när ditt körkort går ut.
Hur är inte det en vinst för de kristna?
Hur...? Hur är inte det en fullständig seger?
Det är inte en ledig måndag i oktober.
Det är: "Det fanns ingen tid före Jesus."
Och hela världen bara: "Okej.
Visst."
Och någon undrar: "Åren före honom då?
Det var miljarder... oändligt många."
"De går bakåt."
"Ska vi mäta det mesta av historien baklänges?
För att tillgodose en religion?"
"Okej, vi gör det, det är lugnt."
Hela världen. Har ni någonsin sett nyårsafton jorden runt?
De visar alltid hur varje land firar. Det är rätt häftigt.
Det första är en liten ö.
Det är första stället där det är nytt år.
En liten ö i Stilla havet, jag har glömt namnet.
De gör en liten ceremoni på nyårsafton varje år.
De har bara gräs på sig.
De har inte ens pinnar ännu. De är i gräsåldern.
De har inga klockor.
Men de gör en dans.
"2017."
Och det går runt om i världen: "Åh, 2017."
"Död åt alla kristna i 2017."
Judarna håller koll i stillhet.
Det är egentligen 5766.
Men det är för oss. Vi är bara...
Det är okej.
Vi håller reda på det tills ni skärper till er.
Jag skriver era på checken. Jag vill inte ha problem.
Kinesiska nyåret då?
Ja, hur är det med kinesiska nyåret?
Okej, nästa gång ni deklarerar...
skriv bara "apa" där man skriver år.
Skriv apa.
Se vad som händer med pengarna.
Nej, det är 2017, Herrens år...
Klockan är Jesus.
Och de hittade på det. De fick döpa om år
som redan hade ägt rum.
Ni vet att åren inte hette så.
Det vet ni väl? Att år tre...
inte var år tre...
under år tre.
Ingen gick runt och bara: "Vilket år är det?" "Det är tre."
"Ja, men jag är 28.
Hur kan jag vara 28...
om det bara varit tre?"
"Jo, du föddes 24 år f.Kr.
Det finns en nolla. Det går baklänges.
Jäklar, det var stressigt. Jag avskydde de åren."
Hur var det?
"Vilket år är det?" "Tio."
"Vilket år är det nu?" "Nio."
Vad fan kommer att hända?
Jag vet inte vad jag ska säga till mina barn.
De ville ha en hund, så de fick en hund.
De fick en hund, vilket var ett misstag. Jag borde inte ha gjort det.
Vi räddade en hund.
Vi adopt...
Ja, man ska alltid rädda.
Om ni ska skaffa hund, rädda en hund.
Skaffa inte en valp...
från de fruktansvärda människorna som yrkesmässigt föder upp hundar.
Nej.
Skaffa en mysteriehund...
som blivit slagen och misshandlad...
och traumatiserad på gatorna i Puerto Rico.
Och inte kan prata om det.
De vet aldrig.
"Vet ni något om hunden?" "Hon är rädd för småpengar.
Så vi tror att någon kanske kastat mynt i ansiktet på henne.
Men annars, nej."
Så ta en slumpmässig hund, och ta med den hem till familjen,
och se dess personlighet utvecklas.
Hunden är galen.
Jag går in i köket och hunden bara står där ensam så här:
Jag bara: "Är du okej?
Är du okej?"
Mina barn är rädda för hunden.
Min dotter försöker klappa hunden, och den...
"Borde jag klappa henne?" "Nej, klappa aldrig vår hund, hjärtat."
Jag tog henne till veterinären och frågade vad jag ska göra.
Veterinären sa: "Jag tror att det finns något du bör överväga."
"Snälla säg att vi bör avliva hunden.
Snälla var en läkare som säger att hunden dör nu."
Det sa hon inte. Hon sa...
Hon sa: "Du borde överväga Prozac
till hunden."
Jag sa: "Verkligen?"
Hon sa: "Ja, det fungerar. Det lugnar hunden.
Men det är ett stort beslut, och du bör tänka över det."
Jag sa: "Sätt fyra i röven på henne.
Vad är det jag måste överväga?
Jag bryr mig inte ett skit om vad hon upplever.
Fixa det bara.
Ge henne heroin. Skjut in en dos."
"Kom igen, vovven."
"Wow, din hund är avslappnad."
"Ja.
Det kostar bara 400 dollar per dag."
Jag har inte alltid känt så här. Jag brukade älska djur.
Jag brukade oroa mig för djur.
Bara djur.
När jag var 20: "Mår alla hundar överallt bra?
Jag hoppas verkligen det."
Men jag är 49, och jag har två barn nu.
Vet ni vad som händer? Ens oro stramas åt.
Jag har fyra syskonbarn. Jag älskar ingen av dem.
Fan ta hunden.
Ni vet annonserna på TV om misshandlade djur?
De visar en hund som saknar ett öga och den bara:
De är alltid blöta.
De måste spraya dem med slang innan de filmar.
Typ...
Och rösten säger: "Titta på dessa hundar.
De blir slagna varje dag.
Skicka oss pengar så att detta kan få ett slut."
Slår ni hundarna?
Hur ska mina pengar hjälpa det?
Har ni sett den med en ledsen man?
En upprörd, mycket ledsen man.
Han håller en liten skylt, och det står: "Ja, visst."
Och han säger: "Detta är SMS:et som dödade min dotter."
För någon textade "Ja, visst", och körde över hans unge. Fruktansvärt.
Fast de kanske svarade på ett SMS:
"Kan du döda den ungen?"
Och så bara...
svarade de.
Jag säger inte att det gör det bättre. Bara att vi inte har all information.
Mina barn och jag åt frukost häromdagen,
och vi lyssnade på NPR.
Vi lyssnar alltid på NPR, eftersom vi är bättre än er.
Och...
Vi lyssnar på NPR vid frukosten.
Det var ett avsnitt där de sa:
De sa: "9/11-förnekare."
De sa det om och om igen. "9/11-förnekare."
Och min dotter undrade vad det är.
Jag sa: "En grupp människor som tror att 11 september var en konspiration."
Hon sa: "Jaha, jag trodde att de sa nio 11-förnekare."
Hon trodde att de menade nio personer som bara inte köper det här med elva.
Bara en liten grupp, egentligen. Bara nio stycken.
Men de fick vara med på NPR.
De var med på radio för att de är hängivna.
De protesterar varje dag.
Nio stycken 11-förnekare.
De är utanför Vita huset, "Det ska vara, 10, 12, 13!
Jag och mina åtta vänner vet det!
Vi är de nio 11-förnekarna.
Vi vet att siffran 11 är skitsnack
som människan prackat på oss.
Varför har vi 11?
När vi har 13,
och 14 och 15...
och 16, 17,
jävla 18 och 19,
men vi har inte en ett-ton.
Vad hände med ett-ton?
Regeringen tog ett-ton,
och ersatte den med nån skit som kallas elva.
Vi är nio som förnekar den skiten.
Herr president, ge oss tillbaka ett-ton."
Jag menar inte att förolämpa kineser med denna här stereotypen.
Men...
"Precis, jag är kines, era jävlar.
Jag är från Peking.
Jag bodde i Shanghai.
Jag är mer kinesisk än en jävel.
Pinnar och allt."
Okej.
Jag är ledsen.
Så här är det...
Stereotyper är skadliga.
Det är sanningen. Men rösterna är roliga.
Jag vet inte hur man kan förena dessa två fakta.
Jag gillar att göra rösterna.
Men de är kränkande. Så jag gör dem hemma.
Jag brukade göra dem för barnen. De visste inte att det var en rasgrej.
De gillade det. "Gör den snälla mannen."
"Vill du att jag ska vara den snälla mannen, lilla flicka?"
"Vi älskar den snälla mannen."
"Han älskar små vita flickor. Vi gör lite äggröra."
Sen växte de upp och jag sa: "Prata inte om den snälla mannen i skolan.
Prata inte med era lärare om det."
Mina barn går på kommunal skola i New York.
Och... Ja, okej.
Skicka dit era barn då.
Det är bra. Det är bra.
Det lär dem hur livet är.
Lärarna förvånar mig, för... Vet ni vad det värsta...
Det värsta med det här landet är att det inte finns något ädlare yrke
än att vara lärare i en offentlig skola. Nej, vänta. Ni kommer inte att gilla det.
Ni kommer inte att gilla vart det bär av.
Jag rekommenderar inte att klappa åt nåt.
Ni kommer att ångra det i slutet.
I en demokrati finns det inget ädlare än att undervisa i en kommunal skola.
Och i det här landet är de förlorare.
De är verkligen bottenskrapet.
Och alla vet det, men de fortsätter göra det.
Nya människor gör det varje dag, fast de vet hur kasst det är.
De säger det till och med innan. "Hej, vad är det här för jobb?"
Och de säger: "Det här:
Ni måste få barnen att kunna matematik."
"Vill de kunna matte?" "Nej, det vill de inte.
Du måste lära dem mot deras vilja.
Medan de exploderar sexuellt och slår skiten ur varandra."
"Vilka är dessa barn?"
"Slumpmässiga ungar som bor nära byggnaden."
"Hur mycket får jag betalt?" "10 dollar vart fjärde år."
"Vad händer om jag blir bra?
"Ingenting händer.
Ingen märker det, du får sparken och dör ensam."
"Okej, jag provar det i 25 år."
Min dotter lär sig om grekisk mytologi.
Och hon ställde frågor om det.
Hon sa: "Pappa, vem är Akilles mamma?"
Jag sa: "Jag vet fan inte. Fråga inte mig sånt.
Jag vet inte vem Akilles mamma är." Skrik inte ut om du vet.
"Det är Campampetes." Ingen bryr sig om vad du vet.
Hon hade en fråga om Akilles, den var intressant.
Jag ska berätta. Men först historien om Akilles.
Akilles var en bebis, en grekisk bebis.
Och...
Han var inte alltid det, men när han var det,
tog hans mamma, som var en gudinna, honom till floden Styx,
som är i Hades, dödsriket.
Hon doppade honom i floden Styx
för vattnet hade en magisk kvalitet,
och det gjorde en oskadlig. Man kunde inte bli skadad.
Det var som en sköld, okej?
Hon doppade honom i vattnet för att skydda honom.
Men hon höll honom i hälen.
Det är den viktiga detaljen.
Hon höll honom i hälen, vilket är ett besvärlig sätt att hålla en bebis.
I hälen.
Försök hålla en bebis i hälen och doppa den i en flod.
Du kommer aldrig att se bebisen igen.
Det är så man blir av med en bebis.
"Jag tappade barnet i vattnet.
Jag försökte tvätta honom, och han föll i floden.
Jag är ledsen, miss Akilles, jag förlorade barnet.
Du sa att jag skulle hålla honom i hälen.
Han gled ur."
För Akilles mamma har en mexikansk nanny.
Det är en mindre känd karaktär i Iliaden.
Hur som helst...
Hans mamma kunde hålla i, eftersom hon var en gudinna.
Hon var grepp-gudinnan eller nåt, jag vet inte.
Och hon höll fast.
Och sedan blev han beskyddad förutom på hälen.
Hälen skyddades inte.
Därför kallas det akilleshäl,
ens sårbara ställe.
Alla har sin akilleshäl.
Akilles akilleshäl var hans häl.
Typ bokstavligt talat.
Hur som helst, min dotters fråga:
"Varför doppade inte hans mamma honom igen?"
Hon kunde ha doppat honom igen...
och doppat det andra benet."
Vad... liksom...? Hon var ju där.
Stod det: "Ett dopp per gudinna?"
Har du aldrig målat ett påskägg? Det är inte så svårt.
Man doppar det, håller på ett annat ställe och doppar det igen.
Smart unge. Jag var stolt över henne.
Men samtidigt tänkte jag: Vem fan är du att döma den här kvinnan?"
Det störde mig.
Det här är vad berättelsen om Akilles lär mig,
att som förälder,
är det aldrig gott nog åt de små jävlarna.
Det är aldrig gott nog.
Det är ändå ditt fel.
Hur mycket mer kan man be en mor om?
Hon doppade sitt barn i magiskt vatten och skyddade 99 procent av hans kropp.
Kan inte han göra nåt själv?
Han kunde ha haft på sig en stor sko och varit försiktig.
Men han går ut i jävla sandaler.
Och ett svärd och strider mot hela planeten.
"Jag är Akilles för mamma doppade mig."
Till slut träffade någon honom i hälen, och han bara: "Mamma!
Tack så mycket, mamma."
"Vad är det för fel, Akilles?" "Min mamma doppade inte min häl.
Hon är så dum. Hon förstört allt."
Fan ta dig, Akilles, ditt grekiska svin.
Jag hatar hur människor talar om sina mödrar.
Jag tittade på en fotbollsmatch,
och en kille gjorde en massa mål, och folk var uppspelta.
De frågade honom efteråt.
Och fotbollsspelaren sa: "Min mamma dog förra året,
men jag vet att hon såg mitt spel från himlen i kväll."
Och jag ville vara där för att säga: "Låt din mamma vara ifred.
Hur vågar du?
Hon är död."
När blir man klar med de jävla ungarna?
När är det över med de jävla barnen?
Till och med när man är död måste man springa på deras jävla matcher?
Lämna din mor i fred.
Hon gjorde sitt jobb, hon uppfostrade dig, det tog kål på henne.
Låt henne njuta av himlen. Vill du inte att hon ska göra det?
Vill du inte att din mamma njuter?
Änglarna bara:
"Vi ska ha fest, kommer du?"
"Jag kan inte, jag måste titta på min sons match.
Annars blir han upprörd.
Okej, kör... Han kan fan inte höra mig. Varför gör jag det här?"
När människor dör, har de gjort sitt jobb.
Man borde glömma dem.
Det tycker jag.
Det är orättvist att lägga så mycket på döda människor.
"Vakar du över mig?" "Ja, jag ser alltihop."
När man ser ett gammalt par som har varit gifta i 60 år?
Ni vet vad jag menar? Alla älskar det.
De som alltid får applåder baserat på matten i deras liv.
"Hur länge har ni varit gifta?" "Sextio år."
Är inte det automatiskt underbart?
Hur vet ni det?
Ni vet bara hur länge.
I 60 år har han sagt åt mig att jag är värdelös varje morgon.
Men vi kan låtsas att de är lyckliga.
De älskar varandra. De har varit gifta i 60 år.
Det är längre än de flesta vill leva.
Och de har varit tillsammans så länge.
Och nu är de bara ett gammalt par. Och de går tillsammans.
Ni vet när man ser två personer...
Det är gulligt, de behöver ingen annan.
De går så här.
De går alltid där ingen annan går. Det är skräpigt.
Det finns lastbilar.
Han bär en kostym som inte är en färg.
Hon bär en klänning som är som en triangel som ett barn ritat.
En jävla klänning med frukt på.
Ingen bryr sig.
Och de bara går varje dag.
"Det är kallt."
"Ja, det är kallt."
"Ska vi köpa kex i affären?"
"Ja, vi köper kex i affären."
Så en dag... oftast dör han först.
De promenerar och han säger:
Och hon säger: "Richard!"
"Richard!"
Och så dör han.
Nu är det bara hon.
Bara Rose.
Och hon är ensam.
Och nu står hon bara i deras hus.
Ibland hämtar någon Rose för att det är bröllop.
"Kom igen, Rose. Nadine ska gifta sig.
Det spelar ingen roll, kom bara.
Kom igen. Fan, kom igen!
Fan!"
Vill bara putta henne framåt...
Hon lever tio år till.
Tio år efter att Richard dör.
Och tio år senare ligger hon i en säng.
Hon är döende.
Någon är där med henne, på sin telefon.
Så Rose är döende och hon säger:
"Nu får jag åtminstone vara med Richard... för evigt."
Var fick hon den idén?
Var kom det där ifrån?
Jag har kollat upp det.
Ingen religion lär ut
att man får förstöra himlen för sin döda partner när man dör.
Hur är det rättvist?
Vem får...?
Richard har varit död i tio år. Han har varit i himlen i tio år.
Och någon kommer fram och säger: "Din fru är på väg."
"Vad?
Ursäkta mig. Vad sa du precis?"
"Ja, Rose dog precis. Hon kommer om ca 20 minuter.
De måste bara skölja av henne och tejpa på vingarna.
Sen ska ni vara tillsammans för evigt."
"Vänta lite. Fan.
Du sa att detta var himlen. Varför är detta...?
Jag har flickvän här nu. Jag vill fan inte..."
"Hon är ditt livs kärlek." "Men inte min döds kärlek, din jävel."
Det är äktenskap. Det är en stor grej.
Det är en stor grej.
Jag var på bröllop häromdagen. Ett homosexuellt bröllop.
Jag har varit på många homobröllop, vilket inte är sant.
Det är inte alls sant. Men... jag gick på ett.
Jag brukar inte gå på bröllop, för jag gillar dem inte. Jag hatar det.
Bjud inte mig. Jag tycker att det är oförskämt att bjuda folk på bröllop.
Ingen blir glad över inbjudan.
Det är alldeles fint.
Och de får det: "Fan! Det här kommer att suga!"
"Här är en bra lista över övernattningsställen..."
Toppen, jag får bo på ett sjaskigt hotell...
i Reading, Pennsylvania...
i tre dagar...
för att du vill vara gift i ett par år."
Ingen vill se dig komma igång med den skiten.
Alla är i skiten. Så är det att vara med någon.
Antingen är man ensam eller i skiten.
Det omfattar 100% av befolkningen.
Jag ser unga par här, och de bara: "Vi har det bra.
Riktigt bra."
Så fan heller. Vem tror du att du är?
Det är bara inte skit än.
"Så arrogant, jag tror att vi löst hur det funkar."
Ja, ni är de första.
Självklart blir det skit. Det är en del av det.
Det är som att gå på skräckfilm,
och efter första minuten säga: "Jag tror att allt kommer bli bra."
Nej, de kommer alla att dö.
Och du kommer att hata personen du älskar just nu.
Det är så det fungerar. Kärlek plus tid minus avstånd är lika med hat.
Det är så det är.
Jag säger inte att ni borde låta bli. Kör på.
Det är det bästa med livet - kärleken.
Men var inte giriga och förvänta er att det ska hålla.
Bli inte förvånad över att en fjäril dog för att du sköt den i ansiktet.
Bli kära, skapa en jävla röra.
Det går åt helvete, ni inser det för sent.
Man gråter och går vidare. Det är det bästa med livet.
Det är det. Jag har alltid älskat kärleken.
Det har alltid varit min favoritdel i livet att möta någon och säga: "Jäklar!
Den personen!" Det är den bästa känslan.
Varför i helvete skulle det bara: "Åh, ja..."
I åratal, hela livet, bara... "Ja!"
Det är vansinnigt att förvänta sig det.
Det är en liten grej att fånga.
Och sen ruttnar den och dör. Det är så det blir.
Det är som att se en person i parken som gör bubblor med en stor håv.
Ibland gör de en riktigt stor en och alla bara: "Åh, ja!
Fan. Okej, det är allt."
Man står inte där och bara: "Lögnare!" Man blir inte arg på tvålfläcken.
Det blir så jäkla illa.
Det blir det.
Alla små intrikata delar. Jag mejlbråkade nyligen.
Har ni någonsin mejlbråkat? Några gör det säkert just nu.
Ett mejlbråk, inte SMS-bråk.
SMS-bråk är bara: "Fan ta dig."
"Ja, fan ta dig."
"Svin."
"Idiot."
Det är ett SMS-bråk.
Ett mejlbråk är mer som: "I juni när jag sa att jag hade ett problem
var jag mycket besviken på hur du inte lyssnade."
Ni vet de mejlen man arbetar på hela natten.
Som om de är slutpläderingen till ett mordfall.
Det är så viktigt, ditt jävla mejl.
Man skriver som om man vore Beethoven på piano
och blir döv och knappar vidare.
Och sen skickar man det till någon.
"Kan du läsa det här och säga om det känns rättvist?
Börja längst ner."
Och de skriver tillbaka: "Jag gjorde några ändringar."
"Oj, tack, det fångar verkligen min röst. Och ändå..."
Sen skickar man det till någon annan:
"Jag skulle ta bort 'Ät skit, aphuvud', för det förstör dina bättre poänger."
Och du bara: "Fan ta dig, jag behåller det."
Och till slut skickar man det.
Och sen bara:
Sen känns det riktigt bra. "Jag sa det äntligen."
Och man fantiserar om att de läser det just nu:
"Jag har fel om allt det här."
De har inte skrivit tillbaka under dagen,
och man vet att det är för att man slagit dem.
Och man bestämmer sig för att läsa mejlet man skrev.
"Jag ska läsa mejlet jag skrev."
Finns det något mer motbjudande beteende
än att läsa sitt redan skickade mejl?
Finns det någon mer klia-sig-i-arslet-och-lukta-aktigt än...?
Jag gör det hela tiden.
Så jag gjorde det. Jag mejlbråkade.
Och...
Jag tittade i skickat-mappen...
Det är satt i sten. Man kan inte ändra på det.
Jag insåg att jag hade glömt en grej.
Jag lämnade något högst upp, av misstag.
Och det stod: "Det här är mitt senaste utkast. Vad tycker du?"
Så nu är resten bara skit.
Ren skit!
För hon vet att jag har författare och fokusgrupp.
Det borde finnas eftertexter i slutet av mejlet.
Godkänt av mor och syster.
Jag vet inte. Men kärleken är verkligen värt det.
Den är värt det.
Jag har alltid jagat kärlek hela mitt liv.
När jag var liten älskade jag flickor.
Och det var...
När jag var 12 upptäckte jag att flickor är fantastiska.
Jag bjöd ut dem. Jag bara frågade.
Ingen rädsla alls.
Jag gick fram till vem som helst: "Vill du gå ut med mig?"
Och hon bara: "Nej!"
Så gör man inte. Man frågar inte bara någon.
Det fanns ett system.
Mina döttrar berättar att det funkar likadant idag.
Pojken ber sin vän...
att be hennes vän att fråga henne
vad hon skulle säga...
om han frågade chans.
Hur kan barn den här elisabetanska salongsgrejen?
Tolvårig pojke:
"Be hennes kammarjungfru att stiga fram.
Om jag begärde hennes närvaro...
vad voro hennes svar?"
"My lady skulle åtnjuta... ditt sällskap, sir,
om du skulle göra dina önskningar kända."
"Så fint.
Får jag fingra henne?"
"Du är framfusig, sir.
Och fingra henne går bra."
"Och fingra henne skall jag."
Jag gjorde såklart inget sånt. Jag bara frågade chans.
De sa alltid nej.
Tills Rachel.
För hon var den första flickan som sa ja.
Jag bjöd henne till dansen i åttonde klass, och hon sa ja.
Lyckligaste ögonblicket i mitt liv, fortfarande.
Jag har aldrig slagit det.
Hur som helst, Rachel sa: "Jag går till dansen med dig."
Så vi gick till dansen.
Jag var 13. Det var första gången med en flicka.
Fem minuter in i dansen, kom hon och sa:
"Gör det nåt om jag dansar med Jeff?"
Jag bara: "Okej."
För vad kunde jag säga? Jag var 13.
Vad ska man säga? "Gör det nåt om jag dansar med Jeff?"
"Ja, faktiskt.
Vad fan tror du att det här är, Rachel?
Vet du vad? Hämta dina grejer. Vi ska härifrån.
Håll käften, Rachel. Jag svär."
Jag hade inga sådana verktyg.
Så jag sa "okej", och hon dansade med Jeff.
Och hånglade med Jeff, och gick hem med Jeff.
Det var det.
Och jag lärde mig...
Förresten, Jeff... Sann historia.
Den där killen Jeff, han är kvinna nu.
Så gick det.
Det är sant.
Jag kollade upp folk från mitt förflutna och han är kvinna.
Och hon har en hel blogg på Facebook om att bli kvinna.
Jag läste det hela natten. Jag grät, det var fantastiskt.
"Det här är otroligt."
Och i slutet finns det en bild av henne med hår.
Och hon säger: "Jag har inte förändras. Jag visste hela tiden vad jag var.
Jag visste att jag var en flicka sen jag var sex år gammal."
Jag läste det och tänkte: "Varför tog du min dejt då?
Visste du? Din skitstövel! Fan ta dig, Jeff!
Fan ta dig och din resa. Jag bryr mig inte ett skit nu.
Hurra för transgender, men fan ta dig, för du är bara en skitstövel.
Som blev en fitta. Så var det."
Jag avundas transpersoner. Det gör jag.
Det är tufft, jag vet, men jag avundas dem
för att de räknat ut vad som händer med dem, och de fixade det.
Vilken fantastisk gåva att veta vad fan som är fel på en.
Vem mer vet sånt?
Det är bara en jävla sörja. "Jag har ingen jävla aning!"
Jag skulle ge en miljon dollar för att vakna:
"Åh, jag är en uggla. Det är vad jag är.
Jag behöver bara blinka långsamt och äta en mus.
Livet är förvirrande.
Jag är 49 år och har inte hittat en marschhöjd för min identitet.
Jag är fortfarande förvirrad.
Jag får nya känslor, och de stör mig. Jag tycker inte om nya känslor.
Jag vill veta vad jag vill, få det och bara dö.
Det är vad jag vill göra.
Jag har en konstig relation med en film som går på TV ibland.
Den heter Magic Mike. Har ni sett den?
För er som tittar på det här, flera år i framtiden,
Magic Mike var en film om manliga strippor
med Matthew McConaughey och Channing Tatum.
Det var ett mycket annorlunda land mot när du tittar.
Men ändå...
Vi hade en helt annan grej på gång.
Byggnaden finns inte här längre.
Men...
Ni ser det på en dammig grej, och allt är bara bråte.
Och ni tittar på detta.
Jag vet inte varför ni tittar på detta av allt.
Men när allt var riktigt enkelt, gjorde vi filmer som Magic Mike.
Det är bara en trevlig film om män som strippar.
Varje gång jag zappar, stannar jag på den om den är igång.
Jag spelar lite kyckling med den här filmen.
Jag stannar för att det är en bra film. Den är välgjord,
regisserad av Steven Soderbergh, bra regissör.
Man kommer in i den, det är en bra story, och så börjar de strippa.
Och sen får jag känslor.
Mitt ansikte blir lite varmt.
Först blir jag bara arg utan anledning. Jag bara...
Fan...
Men en del av filmen gillar jag.
Jag har en favoritdel av Magic Mike, så jag väntar alltid på den.
Det är delen där Matthew McConaughey... Han bär skinnbyxor, ingen skjorta.
Och han säger: "Enligt lagen får man inte röra.
Men jag tror att jag ser många lagbrytare."
Precis, just det...
Det är perfekt.
Som han säger det: "Jag ser en massa lagbrytare ute."
Jag gillar verkligen det.
Jag gillar det.
När filmen kommer på tänker jag: "Låt oss komma till när han säger det."
Och sedan säger han det och jag bara: "Jävlar, vad bra. Riktigt bra."
Jag gillar det verkligen.
Så här mycket gillar jag det. Jag härmar inte ofta
men jag spikade den, för jag tänker på den hela tiden.
Jag går runt hemma: "Enligt lagen får man inte röra.
Enligt lagen får man inte röra."
Sen går jag upp till hunden: "Men jag tror att jag ser en del lagbrytare här."
Jag gillar den delen.
När han säger det kommer alla strippor.
Matthew McConaughey och alla strippor.
Channing Tatum kommer ut:
Och då säger jag: "Fan!" Och då måste jag sluta.
Jag börjar få en känsla...
Jag börjar få en känsla. Inte stånd.
Inte stånd.
Men jag... Jag känner att kuken börjar vända sig lite.
Precis bara...
Ni vet när man kan känna kuken veckla ut sig?
Som en poolmadrass som har blåsts upp ett tag.
Rynkorna börjar försvinna, den tar form, så här:
Bara i början...
Min kuk börjar vakna.
Vad gör ni här?
Jag har aldrig sett hela filmen.
Jag har aldrig sett Magic Mike i sin helhet.
För jag vill inte se den. Jag vill inte se slutet av Magic Mike.
Jag vet vad slutet av Magic Mike är.
Jag är rätt säker på att slutet av Magic Mike är att jag är homosexuell.
Jag är rätt säker på det slutet.
Jag vill inte se slutet. Jag vill förbli så här.
Vet ni varför? För att jag är 49 år gammal.
Jag vill inte bli homosexuell nu.
Detta är inte versionen av mig som kommer att ha kul
som den nya gaykillen.
Så fan ta det.
Och det är min rätt, förresten. För det handlar om mig.
Det är mitt liv.
Jag skulle aldrig diskriminera någon som är gay.
Det skulle jag aldrig göra. Men jag har all rätt att förtrycka
och diskriminera min egen möjligt spirande homosexualitet.
Den är min att bara våldsamt pressa ned.
Som en snubbe jag försöker få att suga av mig.
Jag brukar inte attraheras av män.
Jag är inte attraherad av män.
Bara Matthew McConaughey och Channing Tatum.
De två killarna? Jäklar.
Jäklar, på allvar.
Matthew, med sin läderaktiga hud.
Han bara:
Bara...
Jävligt sexig.
Och Channing, typ korkad:
Jäklar, liksom.
Fan. Jag gillar det.
Men inte män i allmänhet. Vet ni vad jag tror?
Jag är bara bög för de bästa.
Jag är kvalitetsbög.
Inte kvantitetsbög.
Jag tänker inte gå till J.C. Penney's och suga en massa kukar.
Jag går till Neiman Marcus för den exklusiva samlingen.
Platinakuk.
De bästa.
Den bästa kuken.
Jag testar det bästa av allt.
Om det är den bästa, tänker jag prova.
Jag gillar inte konjak.
Jag skulle aldrig köpa en flaska Hennessy och ha det hemma.
Men jag har aldrig provat den bästa.
Om någon sa: "Skulle du vilja prova denna konjak?
Den var 500 år gammal för 300 år sedan."
"Ja, ge hit det där."
Frågar nån om jag vill gå på kenyansk restaurang...
Jag vill inte det. Jag vet all mat jag gillar.
Om någon sa att det var den bästa kenyanska restaurangen,
det tar sex månader att få bord.
Jag kan få in dig.
De flyger dit livs levande sköldpaddor.
Och man biter av deras skrikande ansikte medan de lever.
Och varje sköldpadda man äter är den sista av sin art.
Jag längtar efter att få äta den jäveln.
Jag ska göra slut på hans sort med min mun.
Det bästa testar jag.
Om någon säger: "Vi har en kille här, med den bästa kuken.
Den bästa kuken någonsin.
Hans kuk har legat i olivolja sen han var 5 år gammal.
Vi har bara matat honom med smör och penisar hela hans liv.
Han har den bästa kuken, och du kan suga den just nu."
"Visa mig.
Får jag se den?
Kan du ta fram den?
Åh, jäklar. Vad vacker den är. Herregud.
Det är min favoritgrej nu. Fan, jag borde inte ha tittat.
Kom närmare. Fast jag vet inte vad jag ska göra, men gör det, tack."
Då stoppar man den väl bara i munnen?
Om man tittar på den bästa kuken någonsin,
och man inte är säker... ta den i munnen bara.
Och välj sen. Testa typ 20 sekunder.
Det är länge. Tjugo sekunder.
Det är en lång tid att ha en kuk i munnen...
som du inte är säker på.
20 sekunder...
Om man har en kuk i munnen i 20 sekunder, försöker man inte besluta sig.
Tjugo sekunder.
Jag ska visa er. Detta är 20 sekunder med en kuk i munnen.
Nej.
Nej. Jag har beslutat att inte suga den kuken.
Som har varit i min mun hela dagen.
Jag gillar inte kukar. Därför är jag inte är gay.
Det är verkligen orsaken. Jag hatar kukar. Penisar är mycket motbjudande för mig.
Jag vill inte sabba nåt ni gillar. Jag tycker att de är vidriga.
Jag har alltid hatat dem.
Jag hatade min fars penis. Det gjorde jag.
Jag hatade min fars penis.
När man är en liten pojke, ser man sin pappas kuk nån gång.
Om man går på restaurang, får man förmodligen se sin pappas kuk.
Jag borde förklara det, va?
Det låter som att jag har en konstig far.
Okej, vi ska ut och äta, alla tar en titt.
Om man går på restaurang med sin familj,
går man och kissar med pappa om man är en liten pojke.
Om man går på baseball med pappa...
Det fanns aldrig urinoarer. Det var bara ett tråg.
Och små pojkar och män står där tillsammans.
Och männen bara står där:
Och vi små pojkar står här.
Med kukarna i ögonhöjd.
Hemska, pissande kukar.
Åt båda håll, som en körsamling:
Min pappa hade den värsta kuken.
Han hade den värsta.
Först av allt, min pappa är mexikan.
Det är sant. Min pappa är mexikan. Inte jag.
Jag är inte mexikan, min pappa är det.
Att nån mexikan knullade min mamma i åratal gör inte mig till mexikan.
Det gör bara henne till en hora.
Men i alla fall... min pappa..
Min far hade en mexikansk, katolsk,
icke omskuren, rå, ekologisk...
lokal, jävla frigående mexikansk kuk.
Den var så grundläggande.
Som en stor jävla tamarind från Bondens marknad.
Och pisset bara sprutade.
Jag sa: "Pappa, öppna kuken innan du kissar."
Det är som att pissa genom hörnet på ett örngott.
Min pappa hade ett konstigt liv.
Också.
När jag var tio år skilde sig mina föräldrar och pappa blev jude.
Jag menar, han... konverterade...
till judendomen. Han förvandlades inte till jude.
Inte som att min pappa bara:
Han...
konverterade... till judendom.
Och... Jag hade vänner som var judar.
Och jag visste att de hade små klippta kukar... Lite snyggt...
Och så mindes jag min fars alligatorklo till penis.
Jag hatar verkligen penisar.
Det är mitt problem med att vara gay. Därför är jag inte gay. Män är bra.
Jag skulle gärna ha pojkvän, det vore trevligt.
Varje gång jag hör någon säga "min pojkvän",
känner jag: "Jag vill ha en pojkvän."
Varför kan jag inte ha en pojkvän?
Jag vill ha en stor, lång pojkvän.
Det är min pojkvän.
Jag är arg på min pojkvän.
Jag får bära hans jacka, som är för stor på mig.
Jag bara: "Det här är min pojkväns jacka.
Jag känner mig säker."
Jag skulle gilla det. Jag skulle vilja ha en stor snubbe i mitt liv.
Som kommer upp bakom mig så här: "Hej."
Jag vet att det vore trevligt.
Men för att få allt det
måste man få en jävla kuk uppkörd i röven.
Som en hård kuk i röve...
"Åh, fan.
Jag ville bara låna din jacka."
Tackar. Ni var fantastiska. Tack så jättemycket.
Undertexter: Stephanie Clarke